Velkommen til Sidelinja, podkasten for politisk hjemløse.
Og de med en sunn skepsis til norske byggebyråkrater.
Regjeringen er ikke løsningen på problemet vårt. Regjeringen er problemet.
Ja, vi skal til norsk byggebyråkrati, vi. Ja, for du har vært på Facebook.
Der er jo ikke jeg lenger, så jeg må lene meg på deg når jeg skal ...
Men jeg er god til å klippe og lime, så da er du underholdt fra Facebook likevel.
Jeg kom over en dame ved navn Siv Gørbitz, som har laget seg en hel del Facebook-statuser.
Som omhandler byggetrøbbel i Bergen.
Eller oppussingstrøbbel, reguleringstrøbbel, maktmisbruk osv. osv.
Denne Siv Gørbitz er ikke noen hvem som helst pushover.
Hun har politisk bakgrunn. Hun var medlem i Fremskrittspartiet i 26 år.
Satt i bystyret i Bergen, og så meldte hun overgang til Venstre i 2010.
I 2013 for å stille til stortingsvalg fra sitt fylke.
Så vi kan vel si at dette er ikke et menneske født helt bak en låvdør. Hun har en ...
Ressurssterk. Ja. Og hun er også gift, så vi snakker en familie her.
Etablert familie med ressurser, ikke sant. Kan lese og skrive.
Kan lese og skrive og forstår systemer og har jobbet med byråkrati.
Penger hadde de jo, for de skulle pusse opp for halvannen million.
Ett av oppussingsprosjektene var halvannen millions oppussing.
Det betyr jo at du er ikke nederste persentil da.
Nei. Men du limte jo inn denne teksten, og jeg er jo en sånn aktiv AI-bruker.
Så jeg syns den teksten var fryktelig lang, så jeg fikk et sånt AI-sammendrag.
Ja. Jeg har lest ikke alt, men en hel del.
Men det jeg tenkte, var kanskje jeg kan lese opp litt av AI-sammendraget.
Og så kan du fylle på med ...
For her er greia: Hun bygger ingenting, men hun har byggetrøbbel.
Ja, det er interessant. Så det første punktet er sånn.
Da er vi tilbake i sånn 2014-2015. I 2014 ville de brannsikre loftet sitt.
For der var det en leieboer, og han hadde bodd der i 13 år allerede.
Og så er brannvesenet innom og har tilsyn.
Hele loftet er tatt i bruk, sier de.
Kommunalt tilsyn året etter, i 2015, konkluderer med at det er intet ulovlig på loftet.
Nei, altså, alt er i orden i 2015. Det er ingenting som er et problem.
Ikke sant. Da er vi tilbake da. Og så er det Plan- og bygningsetaten som samtidig krevde
at en innvendig garasje, som var oppsatt i 1932 og godkjent på nytt,
må fjernes, for den er dønn ulovlig, sier Plan- og bygningsetaten.
Da kommunen senere innrømmer at den likevel var lovlig, så ble det likevel ikke lov
for familien å kjøre bil ut av den uten å søke dispensasjon.
Men her var de fremoverlente, for de kom med noen alternativer.
Mye sykkelparkeringer i tillegg til de fem de hadde fra før av,
sånn at de fikk 18 sykkelparkeringer utenfor boligen.
Det er stor familie, dette. Skal du ha 1091 sykkelparkeringer på Ikea,
så er ikke 18 et urimelig tall for en enebolig med litt utleiedel, syns jeg.
Det høres helt på sin plass ut.
Leieboeren kan ha gjester, kanskje fire gjester. Så har familien gjester på samme tid.
Og alle sykler ... Hvis du har fest på en lørdag med gjester, da kan det hende.
Men sånn som jeg forstår denne historien nå ...
De ønsker å brannsikre et loft der de allerede har hatt en leieboer i 13 år.
Så alt du gjør, det er å begynne å brannsikre og undersøke hva som kreves.
Lage noe bedre rømningsvei, ikke sant?
Vi har en situasjon som eksisterer, og vi har tenkt å forbedre den.
Grunnen til at de ville gjøre det, det var etter ønske fra deg - leieboeren?
Du har lyst på litt bedre brannsikring her?
Det skal vi finne ut av, det må vi få gjort noe med.
Du skal jo trengs det, så skal vi selvfølgelig sørge for det.
Du skal føle deg trygg der du bor. Good shit. Høres ut som en ålreit husbonde.
Og de skal ikke bygge noe som helst. De skal bare forbedre noe som allerede er der.
Og som er da formodentlig ... Pusse opp litt innvendig, henge opp ei brannfrapp utvendig.
Tilsynet med garasjen, det er noe kommunen finner på på egen hånd?
Ja, det kommer liksom bare sånn ...
De var innom og så ser de garasjen, og så sier de: Den må dere fjerne.
Ja, ta en tur innom og sjekke litt. Der står en gammel garasje, den kan vi sikkert få fjernet.
Når noe har stått der fra 1932, da er det ikke noe mer snakk om å søke om noe, spør du meg.
Da driter jeg i om det er søkt eller ferdigstilt eller noe som helst.
Det er etablert, det er ikke noe mer å krangle om.
Jeg savnet ofte et strafferettslig ansvar for byråkrater som holder på sånn.
Ja, det slår meg mer og mer, og gjennom denne saken enda mer,
at som byråkrat kan du gjøre hva du vil uten konsekvenser.
Det finnes ingen konsekvens for deg, uansett om du bevisst misbruker systemet
til personlig vinning, hevn, hva enn det er. Du vil ikke få noe i trynet av det.
Det er et problem, for hvis du ikke har konsekvenser, da blir det lett å misbruke det.
De tar ansvar ved å bli sittende, Trond? Ja, noe sånt.
De blir jo aldri bedt om, det er ingen som begynner å snakke om at de må gå.
Men dette er altså et ektepar i Bergen. Det gale de har gjort, er å forsøke
å bedre forholdene for sin leieboer som allerede har vært der i 13 år.
Og så sier hun: I 2020 så blir alt ulovlig, fordi det kommer et anonymt varsel, mens familien er
på ferie i USA i 2020, så kommer det sånn varsel om tvangsmulkt.
Så dagbøter, liksom, eller et eller annet. Og når de da kommer tilbake,
så kommer det nye saksbehandlere fra kommunen som gjennomfører tilsyn på denne boligen.
Og nå er det ikke bare loftet som er et problem. Nå er hele boligen ulovlig.
Dette er en bolig med ferdigstillingsattest fra 1932, men nå er det en ulovlig bolig.
Etter strid med vurderingen fra 2015.
Men det var ikke et problem, for de som jobbet der i 2015, jobbet ikke der lenger.
Så hva de hadde sagt, hadde ikke noe å si lenger!
Dermed gir dette veldig mye mening med en gang.
Så her var det krav om umiddelbar riving av kjøkken og bad,
som ifølge den byråkratiske forfatteren hadde stått der i ... Nei, unnskyld.
I flere generasjoner.
De må rive og ta ut ting, og en av de tingene som kommunen pålegger,
er at de må fjerne et kjøleskap. Det er ikke bare at de må fjerne det,
de må dokumentere at de fjerner det ved å skjære det i to og bære det ned trappa.
Det må du ta bilder av. Nå vet jeg at det er ikke veldig lov å begynne å skjære kjøleskap i to,
for det er kjølemedier og sånn i det, så det skal du ikke gjøre.
Men det kan man sikkert pålegge allikevel, da.
Herregud, så sprø folka er. Det er helt spinnvilt.
Men hele poenget med denne kjøleskapsaginga er å dokumentere
at dette rommet ikke lenger brukes som kjøkken.
Poenget er jo at hvis du skjærer kjøleskapet i to,
så kan du ikke bære det opp igjen etter at du har boret det ned.
Jeg tenker, fordi det er sånne små føtter på kjøleskapet ...
Jeg tenker, skjære av en bitte liten bit av en sånn fot og si at nå er det delt i to?
Jeg er ikke helt sikker på om det var tre de mente.
De har skrevet at det skal deles i to, så deler jeg det i to på den måten.
Så får de bare godta at nå er jobben gjort, sånn som dere sa.
Men historien skulle jo ønske at den stoppet der?
Det skulle sikkert familien Gørbitz også. Men vi er langt ifra.
For at de skulle få lov til å bruke huset sitt igjen,
måtte de leie inn en ansvarlig søker og sende inn en endringssøknad.
Dette ga i praksis kommunen full kontroll over hele fire etasjer i høyhuset.
Og nå kunne de avkreves å bygge huset etter TEK17.
Altså et hus fra 1932. Bygd etter TEK32, det.
Ja, eller noe før der igjen.
Det kan jo hende det var en TEK17, bare det var 1917.
Jeg tror ikke man drev med så mye tull i 1917.
Så de begynner da å stille kravene etter TEK17-regelverk for moderne bygg.
Her snakker vi 100 år gammelt verneverdig murhus.
Men nå ble det krav om heis.
Doble gipsplater overalt. Flytting av eksisterende toaletter.
Hver ting som var mulig å gjennomføre, måtte familien betale dyrt for å søke dispensasjon.
Og når de søkte dispensasjon, så sitter de i kommunen og avslår, ja.
De neste seks årene mottar de stadig trusler om politianmeldelse, dagbøter, tvangsmulkter.
Men ingen bøter har faktisk blitt utstedt.
Derimot har de måttet betale titusenvis av gebyrer for avviste søknader.
Litt av poenget til hun Gørbitz er jo at de ikke har blitt pådømt noe som helst noen gang.
Det er ingenting som kommer til anvendelse av de truslene som fremføres.
Og så tenker jeg jo at det må jo være mulig å ...
Eller det burde i hvert fall være mulig å søke en form for regress mot kommunen.
At nå har dere saksbehandlere som har gått bananas. Det er helt uakseptabelt.
Erstatningskrav. Vi har brukt masse tid og gått masse penger til gebyrer.
Og det skal dere få faen betale tilbake med renter.
Og disse saksbehandlerne må få en ordentlig ripe i lakken,
og den bør helst involvere noen form for arbeidsledighet.
Erstatning for tort og svie ... Altså, her er det mye som ...
Men dette her er ikke mulig sånn omtrent å få gjennom rettssystemet, så vidt jeg forstår.
Hvis du skal gjøre det, så må du protestere, og så må du få kommunen til å ta ...
Og så må du legge sikkert en million på bordet for å dekke advokathonorarene dine,
og så kan det hende at kanskje det går.
Og dette er jo et av de store problemene med rettssystemet,
det er at det er et stort og komplekst system,
og du må ha advokater, advokater er jævlig dyre, fordi det er et stort og komplekst system.
Det vil si at rettssikkerhet i Norge har fått et økonomisk aspekt etter hvert.
Det er bare for rikfolk, det.
Du skal ha god økonomi for å kunne stå i sånne ting.
Jeg vil i hvert fall ikke lure på én ting, det er om kommuner og stat,
når de er den andre part, de går ikke tom, deres ...
For dem er det bare å banke på så mye kostnader som de kan klare.
For Kafkas karakter K i Prosessen, så er jo den kjente åpningsscenen i boka,
at han våkner opp en dag, og det banker på døra, og han får beskjed om at han er arrestert.
Han får ikke beskjed om hvorfor, og han må heller ikke bli med dem. Han bare: Nå er du arrestert?!
Og så fortsetter dagen som vanlig. Og det er ingenting som "det er ikke noe papir".
Du er bare i en sånn klam ... Du vet ikke helt hvorfor, vet ikke hva du har gjort.
Og ideen med boka er jo at etter hvert så begynner han å føle skyld for dette han ikke vet hva er.
Han må jo ha gjort noe gærent, hvis noen er så sinte på han.
Og det er jo ikke så mystisk i denne saken til Gørbitz.
Naboen? Naboen er plan- og bygningsetatmannen.
Nettopp, og han er litt muggen på dem. Ja, fordi parallelt med
at plan- og bygningsetaten begynte å stramme grepet, så hadde de en konflikt med naboen.
For naboen ønsket å ... Han kom plutselig inn i stua og ville ha signatur på en sånn byggesøknad.
Der ville han bygge type 14 kvadratmeter med uthus opp mot deres tomtegrense. Noe de sa ja ja, og signerte. Vær så god.
55 kvadratmeter stort carport delvis over på deres eiendom etterpå.
Altså 14 kvadratmeter carport inntil tomtegrensa, eit uthus,
ble til 55 kvadratmeter carport delvis inne på deres tomt.
Og det er visst ikke lov å bygge på annenmannstomt.
De spørs jo litt, da. Hvis den som bygger, jobber i plan- og bygningsetaten, så kan det hende det er greit.
Når de da tok dette opp med plan- og bygningsetaten, så henviste de ...
Og sa at det er en privatrettslig sak. Altså, da må du saksøke naboen din.
For da var ikke plan- og bygningsetaten ute og tenkte at her kan vi pålegge riving.
Og der var ikke plan- og bygningsetaten så strenge.
Nettopp. Men denne garasjebyggeren, han er leder for en sånn gruppe i plan- og bygningsetaten
der sjefen til saksbehandleren til denne familien Gørbitz sitter, da.
Jeg vet ikke hvordan de har fått innsyn i dette,
men egentlig må de kunne sende innsynskrav til hva som helst.
Men denne naboen har da sendt innspill i denne saken til familien Gørbitz!
Så han er ganske muggen på dem.
Og bl.a. så har han gjort det han kunne for å stoppe
å få fram en riving av en fem kvadratmeter stor lekehytte for barn.
For barnebarna at ... Ja, det er jo ikke smålig dette.
Jeg bare nevner at de signerte og sa:
Vær så god, bygg 14 kvadratmeter uthus på tomtegrensa.
Han er nå veldig misfornøyd med at de har et fem kvadratmeter stort lekehus på sin tomt.
Virker som en finter.
Nå skal det sies at vi har bare én side av saken her og alt det der, sånn, men ...
Med forbehold og alt mulig rart. Men dette burde jo føre til en habilitetsvurdering, og da ...
Da ville vi jo sagt at nja ... Her bør vi jo kanskje, men nei.
Plan- og bygdeetatens advokat avviste at dette kunne være et habilitetsproblem,
selv om etaten angivelig ikke behandlet habilitetsspørsmålet formelt!
Vi bare sier at det er det ikke, uten å behandle det og gå gjennom det.
Det er ikke så vanskelig å se for seg hvordan den prosessen fungerer, for denne garasjebyggeren ...
Men så som hun Gørbis påpeker, så er det jo ganske tydelige linjer likevel,
og at det faktisk er litt problematisk.
Spesielt når du blir terrorisert av en kommunal etat.
Fordi når disse kommunale institusjonene da anvendes som våpen,
som det i dette tilfellet fremstår ganske åpenbart at det har gjort, så er det jo for det første ...
Hvem vet, vi kan ikke vite det, men la oss si det er det.
Den eneste naturlige konsekvensen av det er jo at denne naboen får sparken.
Ja, han må rett og slett ut, og de som har ...
Jeg mener også at hvis du misbruker ting på dette nivået,
så bør man begynne å se på straffeforvaltninga.
Det bør ha juridiske konsekvenser, som bøteleggelser eller et eller annet.
Dette er korrupsjon, du misbruker stillingen din til egen vinning.
Selv om det nå bare er en smålig hevnaksjon.
Ja, men det er smålige hevnaksjoner som innebærer ganske mange hundre tusen.
Kanskje millioner. Hvis du sier du har en leieboer som betaler 10 000 kr i måneden,
så er det 120 000 i året. Hvis du nå får lagd så mye krøll at leieboeren må flytte ut,
for du får ikke lov til å ha leieboer lenger ...
Faktiske mennesker må forandre faktiske liv.
Så leieboeren må ut. En dame på 93 som bodde i en annen etasje
og hadde bodd der siden 70-tallet, hun måtte ut.
For kommunen krever jo nå totalrenovering.
Og dette er bodd her i mange år. De er nære venner. Hun er med de på ferier.
I Italia, Thailand, Island ... Så du begynner å ha noen personlige konsekvenser.
Bare fordi en 93 år gammel dame må ut og finne seg et nytt sted å bo ...
Det er jo kjempelett for en 93 år gammel dame.
Da skal du faktisk begynne å se på mange kriterier for å finne egnet bolig.
Nei. Og så er jo da spørsmålet fordi ...
Dette kan jo høres ut som et litt uheldig enkeltstående tilfelle.
Ja, men hva tror du skjer når hun begynner å dele dette her i statusoppdatering?
Anbefaling: Søk opp Siv Gurbitz. Gurbitz er med TZ til slutt.
Jeg tror det er 19 statuser som ligger ute, hvor hun tar historien og de første 3-4 episodene
litt sånn innledende for å få bakgrunn, og så begynner hun å ta alle disse byggegreiene.
Sak for sak, og begynner å ... Opplevelsen av brev fra kommunen
og plan og bygning som kommer med dill og dall.
Du leser nok hele greia på et kvarter eller 20 minutter,
så det er ikke voldsomt mye, men det gir en relativt god innsikt.
Når hun begynner å dele dette med opprørerne og andre som har tilsvarende erfaringer,
så viser det seg at det er veldig mange som har tilsvarende erfaringer fra det ganske land.
Også andre i Bergen. Det viser seg at dette er det mange som har opplevd.
Kommuner er sånn lokale terrorister over hele landet, altså?
Selv mektige politikere rammes.
Konen til den kjente bystyrerepresentanten i Bergen, Trond Tystad,
opplever akkurat det samme: presset med krav om fjerning av eldre,
tidligere godkjente kjøkken og bad, og sånne ting.
Jeg vet ikke helt hvordan man skal angripe dette.
For problemet er jo at kommuner, eller offentlige institusjoner på generell basis,
har en eller annen privilegert juridisk posisjon.
Det er nok påklagebart i mange sammenhenger, men det er lite realistisk
å kunne føre sak mot kommunen på jevnlig basis.
Fordi den stiller med ressurser og folk og tid og penger og alt som er.
Og deres insentiv er jo å prøve å bygge så mye saksomkostninger som mulig
over på deg løpende. Og det skal du være klar over.
Når det kommer til saksbehandlingskostnader på dette nivået, si du putter 1 mill. inn i dette.
Og så tar det fem år før dette er ferdig gjennom rettsapparatet.
Du får ikke én krone i rente på alle de pengene du har lagt ut langs veien. Nothing!
Så det vil si at du har, i tillegg til de direkte kostnadene,
så har du en alternativ kostnad igjen, ikke sant?
Kanskje har du vært nødt til å låne penger?
Da har du betalt renter på disse kostnadene, som du aldri får igjen.
Og jeg som trodde kommunen var vår venn?
Nei, det er jeg veldig usikker på. Men jeg tror det er to måter å ...
Eller tre vinklinger som jeg syns er verdt å ta her.
Det ene er de motstridende interessene i politikken.
På den ene siden begynner man å slite med at i mye nære strøk
begynner det å bli veldig trangt om plassen.
Det begynner å bli lite leieboliger, og prisene spretter til himmels.
Oslo er jo et premieeksempel, hvor veiprisene er opp 30 % på tre år.
Ren markedssvikt, Sørensen. Samtidig stiller man strengere og strengere krav til alle byer.
Der det skal bo folk. Sånn at flere og flere boenheter plutselig ikke kan bos i.
De man ikke stiller strengere krav til over tid, det er byråkratene og politikerne.
De kan bare fortsette på sin egen terd. Så det er den ene siden av det.
Den andre siden av det er at det er veldig mye som tilsier at det her ikke er ...
Det mangler et system for å kontrollere disse byråkratene.
Holde de i nakkeskinnene og eventuelt straffe de
når de går langt over streken i personlig vinning osv., osv.
Du har ikke noe system for å håndtere det utover et rettsapparat som er svindyrt å bruke.
Og så er det den tredje greia. Det disse har drevet med, er i hovedsak innvendig bolig.
De har i hovedsak drevet og pusset opp og gjort i stand og forbedret allerede eksisterende ting,
de ordner og fikser kjøkkenet på, bygger et nytt bad ...
Det skjønner ikke jeg hvorfor kommunen på noe som helst nivå
skal ha noe som helst med å gjøre. Det trenger virkelig ikke kommunen.
Jeg kan skjønne greia med i forhold til sjenanse for naboen og en del sånne ting utvendig,
men hva du gjør innvendig, og også dels, altså om du bytter ut vindu og får
et litt annet vindustype eller et litt større vindu eller et eller annet sånt noe,
burde heller ikke være noe naboen har noe med å gjøre, men innvendig ...
Man har mer forståelse for fasadeendringer og brannsikkerhet
enn man har for hvordan du setter opp lettveggene inni huset ditt.
Man begynner plutselig å si at dette er ikke i henhold til tegninga 1932.
Alle som driver med dette her, og alle i Plan- og bygningsetaten, vet
at TEK17 gjelder ikke for et hus fra 1932.
Men man kan jo prøve seg med det, man kan kaste det på dem, for prisen for å stå imot det,
den er så høy, ikke sant. Og så har de et system, ja, men du kan søke unntak,
og så er det bare at det koster masse penger hver gang du søker et unntak,
og du vet jo ikke hvilke svar du vil få. Så sånn sett, så er det bare å lage de gebyrene,
høye gebyrer, på sånne søknader, i seg selv begynner å bli en terskel, ikke sant.
Det jeg sliter med å forstå i dette, for det er jo ikke overraskende for noen
hvor vi kommer fra i dette, som dødoverbyråkrati.
Men jeg har jo vanskelig for å forstå
hvordan man i så mange år har funnet seg i
hva disse byråkratiske dyrene tar seg til og tar seg til rette og tillater seg å gjøre.
Altså, jeg vokste jo opp med en historie om teknisk etat lokalt.
Og en fyr de kalte for Vrangseth. Og vandrehistorien var da
at det var noen som skulle bygge garasje, og så visste de at det var Vrangseth.
Det var å flytte ting dit han syntes det burde stå, og ikke gi tillatelse for noe annet.
Sånn at han bestemte hvordan alle ting ble satt opp.
Det var noen som hadde sendt inn søknad, og de hadde plassert garasjen sin
på et helt idiotisk sted med vilje, fordi de visste at Vrangseth kom til å flytte det.
Og han flytta garasjen akkurat dit de ville, han.
Det var historien jeg vokste opp med, da, om teknisk etat.
Og da liksom ... Hva vet jeg, om det er sant eller ikke? Who knows? Men alle vet.
Alle vet at teknisk etat med feil type vrangseth ... Det er et helvete.
Og hva de har rom til å tillate seg i sånne personlige makttripper.
At høygafler i gatene får et regelverk som gir konsekvenser for å være rasshøl.
Kjære og fjær! Ja, det er kjære og fjær.
Men vi er så jævlig lydige i den derre saueflokken vår at vi bare går rundt og finner oss i det.
Ikke å se på dette her som en systemfeil ...
I mitt hode, under forutsetning av at ikke Siv Gerbitz ljuger fra ende til annen,
har jeg ingen tro på at det er det hun gjør i det hele tatt.
Jeg tror jo heller ikke det, og det er jo ganske gjenkjennelig
i enkeltkomponentene hele veien. Det er bare litt mye på få år på familien Gerbitz her.
Det er mye byråkrati å bytte på, alle bytter på bitte lite grann som er ...
Men til sammen blir det veldig mye. Hun har møtt på alt i én.
Men jeg tenker at dette er ikke en synssystemsvikt.
Dette er et failed system. Dette er et kollapset system,
som er én tynget ned av sin egen byråkratiske byrde,
men også har gitt byråkratiet en makt byråkratiet aldri skal ha.
For byråkratiet blir maktsentra som bestemmer mer enn noen andre. Det er et problem.
Vi kan ikke ha et byråkrati som ikke er ansvarlig,
som ikke trenger å svare for noen når de gjør noe for alle praktiske formål,
og som har masse makt.
Jeg liker ikke makt i politikeres hender,
men makt i byråkraters hender er allikevel ti ganger verre.
Ja og nei. Fordi det er jo slik at dersom du får et klart og avgrenset regelverk å forvalte,
rettsvurderinger og den type ting, så er jo byråkrati riktig svar på det spørsmålet?
Ja, jo, ja, altså ... Men problemet er jo at fordi vi er så intenst maktlojale i dette landet,
så har man jo gitt kommunen så vide fullmakter og så stor tillit til
at dere gjør sikkert fornuftige vurderinger at du gir rom til rasshøla til å være rasshøl.
Det finnes ingen kontrollmekanisme. Det er jo fint å ikke gi all makt.
Så politikerne opererer etter innfallsmetoden, sånn som de veldig ofte gjør.
Men samtidig sånn ukontrollert byråkratisk makt som dette blir, da ...
Det blir et problem.
Ja, og det du kan innvende, da, er at ...
Så det regelverket gir kommunen mulighet til her.
Og da gjentar vi igjen at det har ikke blitt noen dagbøter eller tvangsmulter eller noe som helst.
Denne Gerbitz-gjengen i seks år, eller hva det er for noe.
Og det kan de gjøre ustraffet, og det er et problem.
Det der å få en saklig vurdering av om det var saklig grunn til å gå inn
og gjøre disse tingene, det hadde vært interessant.
Og så har du vel i prinsippet en sivilombudsmann du kan klage tingen til.
Det gjelder kanskje ikke på kommunalt nivå, det er kanskje bare sånn statlig ...
Jeg er litt usikker på hvordan det funker. Men den rollen, den ideen om at du har et sted,
som ikke er begrenset til noe spesielt, litt som Riksrevisjonen:
At all statlig virksomhet kan de revidere, litt avhengig av hva de bestemmer seg for
og ønsker å bli bedt om og sånne ting.
Men uavhengige organer som du kan klage til,
og som er en maktfaktor i seg selv, som balanserer ut denne makten til kommunen.
Det hadde vært fint. Og det hadde vært en fin ting å få inn i systemet.
Fordi det må være åpenbart at det er en imbalanse i maktforholdene
i systemet slik det er i dag.
Det tror jeg også. Så tenker jeg at nettopp fordi det er så tungt og dyrt å prøve det rettslig,
så ser det sånn tallmessig ut på overflaten veldig fint ut.
Fordi folk tør ikke å ta risikoen fordi den blir så høy.
At det å begynne å påklage og ta dette opp i et system, det innebærer ...
Rettslig, sivilrettslig eller hva det nå blir mot en kommune, uansett hva du retter det mot,
det innebærer en risiko du kan tape og få alle kostnadene. Og de blir skyhøye.
Og du vet jo ikke 100 % om du vinner før du ... Alle som går til sak, tror jo at de vinner,
men du kan si det sånn, halvparten gjør det.
Ja ... Ja, jeg ... Skjevhet i systemet, i hvert fall.
Og det hadde vært fint å ha mer rettigheter for den lille mannen i dette.
Jeg vet ikke om kommunal sivilombudsmann er svaret. Et bedre svar hadde jo bare vært et striktere, smalere,
mer formålstjenlig regelverk og smale rammer
for hva kommunen skal stikke den lange nesa si opp i. Det hadde vært det aller beste.
Hvis du har lyst til å bygge bad i hele stua di, så vær så god.
Du er ansvarlig for det som skjer under hvis du har en nabo under deg.
Men hvis du har lyst til å ha bad over hele stua og svømmebasseng på badet, your choice.
Vil du bo her med eller uten den ekstra brannstigen? Your choice.
Nå mister vi alle lyttere som ikke er rene liberalister.
Brannstiger og svømmebasseng inne og sånn.
Jeg har vært i flere hus som har hatt svømmebasseng inne.
Jeg bare lurer på hvordan det hadde gått hvis de hadde søkt om å få bygge det i dag.
Vannseng var jo tøft på 80-tallet. Ja, og vannsenger. Udempa vannsenger.
Jeg er usikker på ... Det er et merkelig fenomen.
Det er et fenomen jeg kunne tenkt meg å teste med denne plan- og bygningsetaten i Bergen.
Hadde de reagert på vannseng, hadde de da kalt det våtrom med bad!
Det blir veldig vått rom når det går høl på den, i hvert fall.
Jeg hadde en bror som hadde udempet vannseng mens han sov. Han våknet ikke.
Men det begynte å renne vann i kjelleren. Heldigvis i vaskekjelleren,
så det var liksom ikke så krise. Og det gikk an å tørke opp litt, men ikke bra.
Men vi hadde vel satt oss fore å bare fortelle denne historien slik den ble deg fortalt på Facebook.
Ja, så da har vi gjort det. Og så skal jeg, når vi gir ut denne,
sende en link til Siv Gørbit, så skal jeg høre hva hun tenker om det vi har sagt.
Kanskje hun har en tilbakemelding eller kommer flyvende til Oslo for å delta i en podkast.
Hun er hjertelig invitert til å fortelle historien, i hvert fall.
Skal vi si oss fornøyd med det for dagen? Vi får gjøre det.
Ha en fortreffelig dag. Her ved Goodwall.
Regjeringen er ikke løsningen på problemet vårt. Regjeringen er problemet.
Har du ris eller ros, kritikk, forslag, spørsmål eller noe annet,
så finner du all kontaktinfo på sidelinja.transistor.fm.
<|nocaptions|>