Velkommen til Sidelinja, podkasten for politisk hjemløshet.
Og de som kjenner grøsset litt når de hører ordet "nav".
Regjeringen er ikke løsningen på problemet vårt. Regjeringen er problemet.
Og meg selv ... Ikke så veldig ... svømmende Vegard Nøttneis.
Ikke så svømmende, men akkurat nå er jeg ikke så iskald også.
Jeg lar meg affisere. Du er varm i blodet.
Det hender det bruser litt. Det er en viss ironi.
Det er kanskje noen som vil si det er en ironi. Det er en konsistent sak.
Men en av de tingene som får meg som en sånn liberalist ...
Det er jo nettopp hver gang velferdsstaten demonstrerer
at den ikke er i stand til å hjelpe de som den faktisk blir sagt er til for å hjelpe.
Og det kan vi jo godt forklare litt òg.
Fordi det staten har gjort, er å si at vi tar ansvaret for denne delen av livet ditt, kjære borger.
Vi har et sikkerhetsnett for de svakest stilte i samfunnet. Vi tar vare på de.
Derfor må du betale mer og mer skatt.
Så er fasiten at de menneskene som ikke er ressurssterke, faller gjennom.
Umoralen i det er å frata mennesker ansvaret for eget liv,
og så ikke leve opp til det ansvaret du har tatt på deres vegne etterpå.
Jeg har kommet over en ny case. Det er ikke så lenge siden vi snakket om Nav sist.
Da var det min egen historie. Den kan vi vel tilføye at pågår fortsatt?
Og kommer til å pågå i uoverskuelig fremtid. Ingenting er avklart ennå, iallfall.
Sikkerhetsnettet sitt. Nydelig å nærme seg tom snusboks.
Nå må jeg begynne å mase litt på dem.
Jeg kommer over en Facebook-status. Den er delt og kommentert vanvittig mange ganger.
Sånn type is på stående fot. 1400 kommentarer og 1500 delinger,
og selvfølgelig en masse reaksjoner. Borti 4000 av dem også. Det er en fyr nede i Fredrikstad ...
Han heter så mye som Kenneth Rognstad. Jeg tror jeg vet hva hans last i livet er.
Det er Pepsi, for han kaller seg for Lord Pepsi.
Jeg bare starter med å lese hans Facebook-status fra 28.05, som da var på torsdag:
I går ble vi offisielt kastet ut av boligen vår.
Vi er en familie på fem, med tre barn på ni år, seks år og 14 måneder.
Da vi visste at utkastelsen kom til å se, forsøkte vi, og vergen vår,
merk dere det, vergen, å få hjelp fra Nav i god tid.
Huseier, verge og namsmannen hadde også forsøkt å få kontakt med de ansvarlige personer
i flere dager uten å få svar.
Vi fikk gjentatte ganger beskjed om at noen skulle ringe tilbake, det skjedde aldri.
Da vi ble kastet ut, klokken 14 dro vi direkte til Nav for å søke akutthjelp.
En veileder vi fikk tak i på gangen, sa at hun skulle hente noen med en gang.
Vi ventet, og ventet, og ventet. Med tre barn.
Ingen kom. Klokken 14.55 ble vi bedt av vakten om å forlate bygget.
Han hadde allerede latt oss sitte lenger enn åpningstiden, i håp om at noen
skulle komme ned og hjelpe oss. Ingen gjorde det.
Senere ble vi kontaktet og fikk beskjed om at nå var det for sent å få hjelp,
vi burde ha møtt opp mellom klokken 10 og 13.
Han skriver veldig mye mer her, og vi kan ta en tur innom mer av det etterpå,
for det er mye å disikere her. Men dette er jo ikke noe sikkerhetsnett.
Dette er helt klart mennesker som ikke er ressurssterke mennesker.
De har av en eller annen grunn ikke kjent verge.
De har kanskje gjort det frivillig ...
Vi vet jo ingenting om bakgrunnen her.
Men det du kan se av mønster, er denne mekanismen der ...
Vi pleier å kalle det en velferdsstat av og med middelklassen.
Fordi skjemaveldet du blir eksponert for, rare regler ...
Det ene og det andre og det tredje er laget og konstruert og tilpasset
et sånt A4-middelklasseliv. Det er det det er.
Det som subsidieres, er barnehager, høyere utdannelse og arbeidsledighetstrygd
hvis du hadde jobb, og det er det ene etter det andre og det tredje.
Har du dysleksi og ikke tresifra IQ og et eller annet the dill du drar med deg fra barndommen,
og hva det nå er for noe, eller ikke har hatt ressurssterke foreldre som har hjulpet,
eller ressurssterke venner, for den saks skyld.
Alt dette, og dette konglomeratet av ting, som gjerne ... Har du én, så har du flere.
Og jeg mener, du og jeg og Arne og Peter og alle vi som snakker her på podkasten,
vi er jo innafor, på riktig side, alle disse faktorene, ikke sant?
Ja, altså, vi har litt ressurser. Det er ikke så mange av oss som er rike.
Nei, men det er nok til å klare seg, til å klare seg sjøl.
Ikke trenge å gå med lua i hånda, du veit sånn cirka hva du har krav på.
Og du kan slå i bordet, ikke sant.
Men vi har ressurser til å navigere systemer, til å ta grep, da.
Og ikke bare det, men vi har også ressurser i form av
at vi kjenner andre mennesker som er i stand til å ta grep, ikke sant.
Sånn så kommer du og jeg godt ut av dette, på et nivå.
Selv om jeg akkurat nå er litt grinete på at ikke jeg har fått utbetaling på fire måneder.
Så begynner ... Så går det liksom greit da, likevel, da.
Dette her er ikke de menneskene. Dette er MOT i Motten-Bailey-fallosonen for Nav.
Eller for velferdsstaten. Dette er de menneskene som de alltid sier ...
Det er de systemet er der for? Ja. Dette er de argumentative gisler.
Dette er de som man putter foran og sier at ja, men du vil vel ikke ...
Og så bevilger man seg høyere utdanning, barnehage og fete offentlige stillinger selv.
Det er disse de skyver foran seg når de bygger velferdsstaten opp.
Og så er det de som får skyggesiden når behovet er der.
Det viser seg at den ble konstruert sånn at den passa deg og meg bedre.
Som uansett hadde klart oss selv.
Dette er liksom ... Skal du først si "vi skal ha velferdsstat" på et eller annet nivå,
så får den i hvert fall starte med å fungere i bunnen. Det hadde vært lurt.
Hele argumentet for velferdsstat er å ta vare på de svakeste,
men her kaster vi ... Og dette er et gjentagende fenomen.
Det er for mange enkeltsaker til å kalle det enkeltsaker og tilfeldige utfall.
Dette er mer mønstre enn noe annet.
Jeg er helt sikker på at de kan peke på saker hvor dette går bra.
Og når de sakene går bra, kan man peke på de som har gått bra.
Den natten belaget vi oss på å sove i bilen.
Vi klarte å finne oss en midlertidig løsning sent på ettermiddaggangen,
men det endret ikke det som skjedde i helhet.
Det som skjedde dagen etter var nesten enda vanskeligere å forstå.
Vi møtte opp hos Nav igjen klokken 10.15.
De ansatte i skranken var hyggelige og hjelpsomme.
Vi forklarte situasjonen og fikk beskjed om å vente på veilederen.
Like før klokken 11 kom han ned og tok oss inn på et møterom.
Det første han sa var: Jeg ønsker ikke lydopptak av samtalen, blir det gjort lydopptak nå?!
Jeg svarte at ja, samtalen ble tatt opp, for vi ønsket dokumentasjon
til advokaten for våre ungers sikkerhet.
Før vergen rakk å si noe som helst, avsluttet veilederen møtet.
Han sa at vi heller kunne kommunisere via SMS, telefon eller Nav-portalen.
Vi reiste seg og gikk. Vi sa at vi kunne slå av opptaket dersom det var nødvendig
for å få hjelp. Likevel forlot han rommet og bare smalt døren etter seg.
Der satt vi igjen, dag to. To foreldre, én verge og én familie i akutt krise,
uten møte og utehjelp.
Under nye samtaler med skranken fikk vi beskjed om at møtet likevel
kunne gjennomføres dersom lydopptaket ble stoppet.
Vi sa ja, så vi ventet igjen, og klokken passerte elleve, så tolv, og så ett.
Vi satt der hele tiden. Da veilederens side kom ned igjen, gikk han forbi oss
og sa at vi hadde dratt fra stedet. Det stemte ikke, vi hadde sittet
på venterommet hele tiden. Vergen vår var der, andre ansatte var der, vekteren var der,
flere personer kan bekrefte at vi aldri forlot bygget, inklusiv videoovervåkning.
At man hadde vært nede og lett etter oss, og ikke funnet oss.
Vergen pratet med en på telefon, som arbeider i Nav, og ble forbannet.
Hun gikk med vergen på telefon opp til kontoret og veilederne og sa:
"Dette er det bare å finne ut av." Veilederen hadde dratt for dagen.
Så gjør de et poeng av at de ikke skriver dette for å angripe enkeltpersoner eller noe som helst.
De gjør det ganske klart at dette er bare ... Altså, det er et møte...
Det er et møte med systemet, ikke et angrep på enkeltpersoner.
Vi er også veldig tydelige på at vi har alle som vil se dette her, medier, det som er.
Vi har dokumentasjoner, vi har vitner. Huseiere, verge, telefonlogger, meldingslogger.
Alt. Bare åpne opp og se. Vi deler det.
Men det er jo løsninger for sånne som Kenneth her, da. Fordi ... Hvis du ...
... du setter opp en sånn privat innsamling på Spleis, så ordner det seg likevel.
Det funker gjerne bedre. Hvem skulle trodd.
Nå vet jeg ikke om han har gjort det, men du har funnet ut at han har gjort det.
Ja, det står i notatene våre her.
Så viser det seg at sivilsamfunnet utenfor staten klarer å gjøre den oppgaven
som sikkerhetsnettet for de fattigste og de mest vanskeligstilte av oss.
Jeg skal kanalisere sosialisters kritikk mot oss ofte, som liberalister, da.
Så er det sånn du kan ikke basere deg på frivillighet, for da er det tilfeldigheter
og medietekke og oppmerksomhet som avgjør om du får hjelp eller ikke.
Og det må jeg jo gi dem rett i.
Ja, det kan hende. Det er en måte. Sånn blir det med denne velferdsstaten deres.
Og det er jo, helt ærlig å si, jeg har vært litt dårlig til å lese hjemmelekse på dette dokumentet.
For meg var det bare sånn: Selvfølgelig så var det sånn dette løste seg.
Og glad for det på direkten, men ... Jo, jeg sa vel noe i stad om
at dette er et mønster. Dette er gjentagelig, ikke sant?
Ja, for her er vi i Fredrikstad.
Og i Fredrikstad kommune, det er ikke så mange årene siden sist de hadde en situasjon
der det som het Fylkesmannen, ga de en ordentlig rapp over fingeren for en veldig lik situasjon.
Det var en alenemor. Sa at sånn kan dere ikke agere, dere må følge opp og gjøre.
Så sitter jeg også i andre enden og lurer på følgende:
Når vi leser om denne saksbehandleren, har han rett og slett ...
Er han på rett hylle i livet?
Ja, eller har han startet ut som en veileder som gjorde en bra jobb,
og som bare har blitt formet av systemet og blitt rett og slett immun
på et eller annet tidspunkt fordi at dette systemet bare fungerer sånn. Det er sånn.
Jeg tror jo egentlig at ... Råtne epler eller hva som helst, det finnes alle steder.
Jeg tror jo i gjennomsnitt at folk som jobber i Nav vil vel, mener vel, prøver sitt beste,
men at det er systemet og rutinene og alle kryssene som skal settes på riktig sted
i skjemaer, og ryggdekningsfaktoren ... At du kan komme tilbake til det, og ikke glemmer det.
Og ryggdekningsfaktoren, at du kan ikke godkjenne noe som ikke er komplett.
Jobben din blir å jobbe med systemet,
ikke å jobbe med de menneskene som du faktisk skal ha med å gjøre, ikke sant?
Nei ... Jeg faen vet liksom ...
Men denne andre saken, det er Beate Skogli, tobarnsmor,
som da ble kastet ut av leilighet pga. noe depositum som ikke ordna seg.
For det er der du skal ta kontakt for å få hjelp. Og så er det bare rot og tull,
og så ender du opp med å ta med deg ungene dine og bo i bilen i en periode.
For det er ikke noe som klarer å snu seg fort nok på offentlig side
til å hjelpe de som trenger det.
Skal jeg ta en historie til som ikke er skrevet ned noe sted.
For denne er, jeg holdt på å si ikke selvopplevd, men jeg er selvinvolvert i.
For en god stund siden hadde jeg en kompis som begynte å sitte litt trangt i.
Fordi de hadde skaffet leilighet til hans barn.
Og dette hadde Nav sagt at de hjelper med leilighet og husleie og sånn.
Og Nav hadde på en måte gjort alle papirene, men de betaler ikke.
Og de betaler ikke, og de betaler ikke.
Det betyr jo at han flytter jo inn, og har jo ikke betalt husleie på flere måneder.
Så han er på vei til å bli kastet ut, fordi Nav ikke har gjort det de har lovet de skal gjøre.
Og min kjære venn gjør jo det han kan gjøre for å ...
Han ender jo opp med å betale dobbelt.
Han må jo betale sine egne utgifter pluss boutgiftene til sitt eget barn.
Han har ikke mer penger å blø.
Så jeg går inn og avlaster han ganske betydelig økonomisk, så han skal lande på ...
Og dette blir jo en masse krangling frem og tilbake med Nav.
Men Navs konklusjon i dette, det var jo at ...
Selv om han hadde betalt husleia, trengte de ikke å betale det likevel,
for den perioden som hadde gått. Så de refunderte heller ikke de pengene.
Hvis det hadde vært et banklån, så kunne de vel på en måte ha gjort det.
Men dette var jo bare private penger, så var det liksom bare ...
Vi betaler fra nå, vi, da. Det var det de gjorde.
Så da sparte de seg fem manner med utgifter på det, da.
Og med alle de skjemaene de har, så har de ikke noe utmeldingsskjema.
Det mangler! Ja, det mangler. Conspicuously.
Jeg har vel hørt rykter om at de har gjort sånn før også, når jeg tenker meg om.
Jeg hadde tenkt jeg skulle få igjen de pengene, men det tok litt lengre tid da, naturlig nok.
Hadde passa bra nå, som du må snakke med Nav?
Nå hadde det passa bra, og fått den igjen. Jeg kunne levd et par måneder.
Men dette er liksom ... Nei ... Om og om igjen dukker disse historiene opp.
Og det som er greia for hver eneste historie du leser om hvor Beate eller Kenneth
eller noen andre ... Eller kompisen til Trond, eller Trond sjøl.
Setter oss ned, skriver på Facebook eller spiller en podkast og forteller historien.
Min personlige historie er ikke noe veldig ... Jeg har ikke gjort noe dårlig valg, på en måte.
Men hvis det blir et ... Ja. Her er det vel offentlig sektor
som har valgt feil maskinpark for arbeidsgiver, hvis jeg har forstått historien rett.
Elektrifisert anleggsplass ... Men samma faen, det. Det er jo bare noe med ...
Det er noe med at det har tross alt en kostnad å legge kortene sine på bordet
og fortelle at "veit du hva, jeg er så naken i denne situasjonen".
Nå skal jeg bruke venstresidens kort her.
Dette er veldig sårbare mennesker i sårbare situasjoner. Det har dere helt rett i.
Og de situasjonene kommer kun fram i media eller et eller annet sted
hvis de er villige til å vise frem det for hele verden hvordan livet deres er.
Det er jo ikke noe folk veldig naturlig har lyst til å gjøre når de er i en sånn situasjon.
Så de fleste har liksom ikke så lyst til det, da.
Når jeg sier at det ikke er noe utmeldingsskjema,
sikter jeg til at du må betale for velferdsstaten uansett.
De fleste har vært med å betale for den da de var på topp,
og så kommer du i en eller annen trøblete situasjon, og så blir du avhengig av den.
Da må du stå der med lua i hånda, du må spørre pent og få lov til å fylle ut det riktige skjemaet,
du må gjøre som du blir fortalt og møte opp i tide, og da-da-da.
Så ender du opp med at du er i en situasjon hvor den du eventuelt
skal kritisere, samtidig er den som er livslinja di.
Så du står i en konflikt med Nav eller føler at du ikke får det du skal fra Nav,
men det er litt vanskelig å gå ut og kritisere Nav samtidig og i full offentlighet
og med fullt navn og alt sammen, fordi at ...
Det blir rart å komme inn til saksbehandleren etter det.
Som sannsynligvis har lest den Facebook-posten og den kritikken nå i det hele tatt.
Og det er jo ... Altså, du blir litt sjanseløs i begge ender.
Derfor er jeg litt sånn at jeg tror at for hver episode vi hører om,
så er det 100 episoder som skjer. Nettopp.
Og så har vi jo gjort research, og det fins jo flere eksempler fra andre sider av ...
Kall det denne velferdsstaten, på andre nivåer.
Fordi vi har en Ringsaker kommune. De hadde en ... Altså, de tapte en sak i retten for en dame ved Nav.
Stine B. Knutsen som dro dem for retten.
Der ble kommunen pålagt å betale 3,3 mill. kr i erstatning
for grov omsorgssvikt under oppveksten.
Ja, for dette er sånn barnevernsbarn
som ikke har blitt ordentlig tatt vare på av kommunen?
Hun har blitt boende med en psykisk syk rusavhengig mor, rusmisbruker.
Bekymringsmeldinger fra naboer, politi, skoler og alt som er fra hun var fire år gammel,
så gjorde de ingenting. Det skjedde ingenting, og dette ble de dømt for.
Og så begynner systemet å rulle. Fordi kommuner betaler jo ikke dette
som fra egen lomme, de har en slags forsikringsordning de også.
Men for at kommunen skulle være sikker på at denne forsikringen
faktisk ville betale beløpet til kommunen, som kommunen tapte,
så måtte de anke. Dette er da en dame som har betydelig nedsatt arbeidsevne,
hun har liksom 40 % restarbeidsevne, hun har posttraumatisk stressyndrom og i det hele tatt.
Og blir nå dratt inn i en ny rettsrunde, med alle de belastningene som det medfølger.
Ikke fordi kommunen egentlig tenker at dette var urimelig, men de tenker at dette må vi gjøre
forsikringa vår til å betale, og da må vi ta anke et hakk lenger opp.
Så ender den saken da med et forlik, hvor hun istedenfor 3,3 mill. får 1,75 i oppreisning,
og får dekket 450 000 kroner i saksomkostninger.
Det var den opprinnelige erstatningen, ikke det? Nei, opprinnelig var 3,3, og så ...
Nei, kravet var 3,3. Dommen var ... Ja. 225, noe sånt.
Men forsikringsselskapet er jo da kommunal landspensjonskasse.
Det er i utgangspunktet de som tvinger kommunen til å gjennomføre på nytt,
for hvis ikke de gjennomfører en ny sak, så får de ikke dekket det.
Så denne dommen er faktisk rimelig, vi gjør ikke en rettslig vurdering av ...
Vi skjønner hvorfor vi tapte denne, det er kanskje ikke så urimelig.
Vi gjør det fordi det er en teknisk ... Altså en økonomiteknisk ...
Ja, hensynet til dette enkeltmennesket som da må kjøre
en rettsrunde til mot kommunen med alle dens ressurser,
som i tillegg er gnien på ressursene sine, må da bare finne seg i det,
fordi at kommunen skal få ting på riktig skjema.
Og jeg må jo si at det er litt rart, for implikasjonen her er jo at
forsikringen må åpenbart være avgrenset til "hvis det er din egen skyld,"
"så er det ikke vårt problem"-type ting.
Og da er jeg ikke sikker på om ...
Det er en litt rar forsikringsordning hvis du, etter at du har tapt ankesaken også,
at da får du utbetalinga, men ok.
Det er én ting, men jeg er usikker på om det er greit at kommunene kan ha
en sånn forsikring i utgangspunktet.
Hvis jeg blir dømt, kan jeg tegne som privatperson, tegne en forsikring,
sånn at uansett hva jeg blir dømt til av erstatning for det skadeverket jeg utfører,
så er det en forsikring som dekker det.
Det tror jeg er en forsikring som blir fryktelig dyr for min del.
Dessuten så har vi lovverk som gjør at det er begrensninger i ...
Det er ikke lov å betale ... Hvis noen blir dømt i retten til en stor bot, f.eks.,
så er det ikke gitt at du får lov til å samle inn penger for å få gi det på andre
til å betale den, men kommunen har altså en sånn ordning, en slags malpractice-forsikring.
For så vidt hørtes rimelig ut i helsevesenet og forskjellige sånne steder, men ...
La oss snu på det, hvis dette var et privat selskap, så ville man tenkt at ja ja, det er innafor rettighetene til selskapet å prøve saken en gang til.
Og som selvstendig rettssubjekt, så må man kunne si det samme om kommunen.
Det som imidlertid er forskjellen, er hvilken plass kommunen og det offentlige generelt opptar i våre sinn, ikke sant.
Det er den trygge storebroren eller moren eller faren som er der og passer på deg
og tar menneskelige hensyn i all denne råkapitalismen som samfunnet for øvrig er preget av.
Og da skulle man jo tro at man tok menneskelige hensyn i en sak som denne,
der det, så langt vi forstår, er liten tvil om at kommunen er erstatningspliktig,
og at de da hadde vurdert det slik at det er ikke rimelig av oss å utsette dette mennesket for enda mer...
Spesielt når hennes lidelser i dag stort sett er vår feil.
Og det er jo der man skulle tro
at det var en høyere moralsk standard, eller sånn etisk standard,
at man hadde noen andre målestokker enn bare båndlinje og utkomme økonomisk.
Men sak etter sak så er det ikke sånn.
Og som en som har blitt skjønnsligna, så er jeg oppmerksom på at ...
Det er ikke så mye nåde fra offentlig sektor hvis de mener at du har trådt utenfor.
Jeg hørte en komiker en gang, Geir Skau, som fortalte det.
Han hadde også endt opp i skjønnsligning og i det hele tatt kødda det til.
Og han hadde nok blitt skjønnslignet litt hardere enn deg.
Han hadde blitt skjønnsligna for to år eller noe, i ung alder.
Tilkjent en høy inntekt som han ikke hadde, og det var ikke noe å gjøre noe med.
Jeg har hatt namsmannen på døra og staten på døra som skal ha penger av meg,
og så har jeg hatt store, stygge torpedoer.
Og jeg foretrekker de store, stygge torpedoene, for de går det faktisk an å forhandle med.
De skjønner at du ... Altså, de kan ikke ta mer enn du har,
og de skjønner at jeg får ikke neste månedsavdrag hvis han har sulta i hjel
før han skal betale. Da er det ikke noe. Så vi må altså betale alt som er til overs.
Selv de aksepterer at du ikke betaler mer enn det du har.
Det gjorde ikke staten. Nei.
Nei, nei, men det er vel den røde tråden her i episoden vår ...
Det er vel denne, skal vi si, den kalde staten.
Og jeg er ikke veldig glad i følelsesladet politikk.
Politikk bør være basert på empiri, ikke følelser.
Men jeg skal ikke nekte for at jeg trenger ikke å være så empirisk her.
Jeg føler at vi er sånn relativt allikevel.
I hvert fall de som argumenterer for å beholde og ha dette systemet,
de som er mest entusiastiske for det, snakker gjerne om varme hender.
Og det er mye sånne emosjonelle tilsnitt i retorikken.
Og det skulle jo implisere at offentlig sektor og kommune og stat var steder
der du møtte en annen type nåde.
Enn ... ja, i det ville private.
Men vi har jo hatt en politisk kamp på Stortinget nå
om statens objektive erstatningsansvar.
Hvorvidt det skulle begrenses opphavlig til en gitt sum.
Ja, det er 160 G, rundt 22 millioner.
Det kom regjeringen på bordet og sa at det er ...
Det høres lurt ut. Det høres riktig ut.
Nå gikk ikke dette igjennom, og det er jo fordi de menneskene
som de også ville ramme der, det var derimot litt mer ressurssterke mennesker.
Som kunne ta igjen før loven kom.
De har egne partier på Stortinget, altså.
Så både Riksadvokaten og Advokatforeningen påpekte at forslaget i realiteten overførte statens økonomi.
Økonomisk risiko ved urettmessig bruk av voldsmonopol over på uskyldige enkeltindivider.
Ja, fordi det man i realiteten sier er at ja, fint, gjør vi noe feil
og påfører noen i sivilsamfunnet tap, så er det greit og det må vi erstatte,
men det er et tak på 22 millioner.
Og har du tapt mer enn det, så er det litt sånn som banksikringsordninga.
Har du mer enn to millioner på konto, så er det ditt problem og ikke vårt.
Det har liksom ikke noe for seg å spare i den sikre banken
hvis det finansielle velter, for da mister du pengene dine.
Da er ikke de noe sikrere enn en børs, faktisk.
Og det er jo ikke nok penger i banksikringsfondet til å dekke 2 mill. til alle som har penger.
Ikke en full kollaps, men det får man jo håpe og tro at det ikke skjer.
Man takler én bank, kanskje to.
Men skal vi berømme de som blokkerte dette, da?
De borgerlige partiene Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og MDG.
Det syns jeg var godt jobbet av MDG. Stortinget har jo vært et sånt passe kaos.
Arbeiderpartiet har opplevd at de ikke har noe lojale flertall å få der lenger.
Enten så er Senterpartiet utro, eller så er MDG utro, eller så er alle utro.
Det er desto flere illojale flertall?
Jeg tror de har blitt mer polyamorøse på Stortinget.
Det er kanskje egentlig fint, det. For jeg syns jo at ... Hva var det de påpekte?
Analysen av stortingssammensetningen nå er at det er et eller annet antall mulige
konstellasjoner som kan danne flertall.
22 forskjellige flertallssammensetninger er det mulig å få nå?
Ja. Kun ett av dem involverer Venstre, så de er litt maktesløse i det nærmeste.
Men et av de mer spennende er at Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet kan danne flertall.
Og de har jo da funnet hverandre i denne snøscootergreia, sånne samferdselsgreier.
Da har det blitt dårlig stemning i Senterpartiet.
Og Høyre føler at de har blitt snurra trill rundt.
Og Tonje Brenna og Sylvi Listhaug, de tror jeg rett og slett feira med
en flaske champagne på Jessheim da de var ferdige.
Hvorfor ikke. Men ja, det er jo flere konstellasjoner her, som da.
Og Høyre, Frp, KrF og MDG er da også et mulig flertall.
I sånne sivile saker, klarer de å lande på rett side?
Ja, men de har litt sånn samme positive sider som Venstre, på et vis.
At de er litt sånn fundamentalt sentrumsliberale ...
Ja, på en del. Det er litt rart med tanke på at det er et parti bestående av gamle SV-ere.
Halvparten av det, eller noe sånt. Men samme.
Dette med ansvarsbegrensning bare fordi det er bekvemt, kan jeg nok styre meg for, ja.
Det at du bevarer ansvar for ting du faktisk gjør, det høres rimelig ut.
En av de litt sånn freidige, om vi kan kalle det det, argumentene for dette her,
det var at de som skulle ha høyere erstatning enn det,
da var de så rike at de hadde råd til å bære tapet selv.
Hvilket er sånn ... Jaha. Det spørs jo litt, det.
Jeg tror det er den saken som har utløst det,
for han har blitt tilkjent en klekkelig erstatning.
Jeg husker ikke hva den var på, men det var ...
Penger. Men jeg tror det kanskje er den som utløste dette arbeidet.
Jeg har lest den noe sted, men jeg har litt inntrykk av det.
Jeg vet ikke om jeg syns han er en rik mann, selv om han eventuelt har fått 20 mill.
Han har hatt utgiftene i forkant ... Han har hatt noen utlegg.
Ja da. Ja da. Nei, jo, det er jo ikke noe ... Å miste 20 år av livet er ...
Jeg syns ikke en million i året er så voldsomt mye.
Litt utgifter har du sikkert hatt langs veien også, for å si det sånn.
Nei, sånn. Fair enough. Et tilleggselement til dette, som man kan kjenne igjen
fra norgesprisordningen til sittende regjering, er jo at de eneste vi tilgodeser med noen form for fordel,
det er de som har stemmerett. Ja.
Så bedrifter for ikke noe. Er du en juridisk person, så er du fullstendig avskåret fra dette sporet.
Helt uavhengig av hva staten har gjort, da. Og det er jo, må jeg si, et mønster
som gjentar seg gang etter gang, og det fremstår ganske kynisk.
Effekten på den strømprisgreien er jo at er du bedrift, så må du betale fullpris uansett.
Og så har du laget sånn fullstendig skjev prismodell internt i Norge,
fordi at det er betydelig dyrere å f.eks. holde til på Sørlandet, da.
Så er du bedrift der, så er du jo ødelagt konkurransevilkår, ikke sant.
For driftskostnadene blir kjempehøye pga. det offentliges energipolitikk.
Men det driter vi i, ikke sant?
Jeg husker jo det på min ... Ikke den jobben jeg hadde nå, men for noen år tilbake.
Ikke noe komplisert. Men det var noe med to kjøreløp for store lastebiler inn der,
og så brukte vi halvparten som lager, men det var plass til en lastebil eller en semi,
og jobbe litt med å fikse litt på å gjøre en del ting.
Det sluttet vi å gjøre når strømprisene gikk opp,
fordi det blei så dyrt å holde varmen i det, så det var billigere å tappe vann,
så ting gikk i frøysesyker, og la det stå kaldt.
Omregninga per måned gikk så mye opp at det var ikke verdt det å stå der
og fikle og fikse lys i tre timer en kveld, eller bytte en bladfjær,
eller hva det nå enn det var som skulle gjøres.
Så det måtte man vente med til ... Da var det sånn tre måneder hvor det var for kaldt
til å bruke det til noe, og dermed så ... Altså, det hadde jo dobbel kostnad, ikke sant,
for da måtte du ta ut bilen på dagtid når den er i drift og sånn, for å få gjort sånne ting isteden.
Likevel det fornuftige, da. Resultatet var jo at man strakk litt strengere,
stikket nit lenger før man fikset på ting og ordnet på ting.
Noe av det blei bare utsatt, men det blei flere verste timer, da.
Så det er liksom sånne småting, selv for en liten bedrift som har 200 kvm lokale,
får store utslag, ikke sant.
I fremtiden skal vi leve av å regulere hverandre, Trond.
Ja. En eller annen dag, Vegard, da skal du og jeg regulere hele EU. Regulere det vekk.
Ja, ja, ja ... Nei, men er vi omtrent i mål?
Da tror jeg det begynner å lukte ferie. Vi gjør det.
Så vi har vel ... La oss spinne det slik at våre lyttere får ferie fra oss.
Ikke helt, men det blir ikke fem episoder i uka framover.
Nå har vi 330-ish, ca. 35, tror jeg. Episoder spilt inn og gitt ut, for det meste.
I fjor tror jeg vi tok fri i 14 dager, eller kanskje 3 uker.
Og da hadde vi fortsatt en episode i uka, tror jeg.
Så i år så tar vi oss fri et par måneder.
Det kommer selvfølgelig noe drypp her og der, 1-2 episoder i uka
som vi har spilt inn, og som er litt mer tidløst.
Skjer det noe spennende, så dukker vi sikkert opp.
Men tanken er at det blir litt sånn lavsesong i et par måneder, da.
Og da kan dere få lov til å savne oss.
Hvis dere savner oss veldig, så send oss gjerne en mail eller en melding
og si "savner dere", da blir vi glade.
Eller så kan det hende at dere tenker "jaggu godt disse idiotene, hold kjeft".
Og da får du fred for å høre, og det er sikkert godt, det òg.
Og så kommer vi tilbake med nytt mot og oppretta armer uti august en gang.
Det er ikke sikkert det blir fem episoder i uka framover da heller, for det er litt tidkrevende.
Vi skal nok kjenne litt på motivasjonen når vi kommer dit.
Men helt stille fra oss blir det ikke, men det blir stillere enn vanlig.
Fra og med omtrent nå.
Så da ønsker vi dere en veldig god sommer. God sommer. Ha det bra.
Takk for at du hører på Sidelinja podkast. Snakk gjerne om oss, lik del og anbefal oss
i podkast-appen din, eller delta i kommentarfeltet på YouTube.
Regjeringen er ikke løsningen på problemet vårt. Regjeringen er problemet!